Author: Dudich family

Dudich Endre

Filozófus-orvosok, IX

       Orvosból lett forradalmi vezér:
                                                  Ernesto Rafael “Che” Guevara de la Serna

                                                                           “Fel, vörösök, proletárok, zászlónkat fújja a szél…”
1.Che évforduló

2008-ban  lett volna  80 éves -- ha nem halt volna meg 39 évesen. Emléke azonban eleven, és heves indulatokat vált ki. Megitélése igen szélsőséges,  a lelkesült csodálattól az izzó gyűlöletig.

Példaképnek való hős és mártír, vagy tébolyult tömeggyilkos?

A hiteles és hamis dokumentumok,  információk és dezinformációk, a róla szóló írások már egész könyvtárat töltenének meg. A világhálón 66.500 magyarnyelvű találatot kaptam a nevére.

Mindenkinek joga van  saját véleményt alkotni. Én csak arra törekszem, hogy amennyire csak lehet, tárgyilagos és hitelt érdemlő tájékoztatást válogassak össze   és adjak elő.

2.   Életút az orvosi diplomáig

Ernesto Guevara az argentinai Rosario-ban született, “hivatalosan” 1928 június 14-én, valójában május 14-én. Apja, Ernesto Guevara Lynch, geodéta és mérnök, anyai ágon ír  volt. Anyja, Celia de la Serna,  argentin nagybirtokos családból származott. Ernesto után még két fiuk és egy leányuk született.

1930-ban Ernestot asztmás rohamok kinozták.  Az asztma elleni küzdelem egész életén végig kísérte.1932-ben a család átköltözött a kedvezőbb éghajlatú Alta Gracia-ba (Córdoba köze-lében). Betegeskedése miatt Ernesto két évig magántanuló volt.. Szenvedélyesen olvasott és franciául tanult. A csilei Pablo Neruda volt a kedvenc költője.

A család baloldali érzelmű volt, nagyon. rokonszenvezett a spanyol polgárháború republikánusaival. 1939-ben, 11 évesen, Ernesto belépett  az Acción Antifascista szervezet ifjúsági tagozatába. 

1941-ben a család Córdobába költözött. Ernesto állami középiskolába járt, és elkezdte tanulni az angol nyelvet is. Szabad idejében sakkozott, kerékpározott, atletizált és focizott. Megemlítendő, hogy 165 oldalas, alfabetikus filozófai kislexikont állított össze. 1945-46-ban nagy hatással voltak rá a francia egzisztencialisták, A. Camus és J.-P. Sartre.

1947-ben a család Buenos Airesbe költözött, és Ernesto beiratkozott az orvostudományi egyetemre. Rövidesen Pisano professzor gyakornoka lett az Allergiológiai Tanszéken.

1948-ban ismerkedett meg a marxista-leninista irodalommal. Ernesto lobbanékony alkat volt, igen kihívóan viselkedett. Jellemzőek a ragadványnevei is: Loco (Bolond), Chancho (Malac).  Magáévá tette az akkor oly divatos jelszót: “Gyorsan és veszélyesen élni, fiatalon meghalni”.

1950-ben kerékpár-körutat tett egész Argentinában (4 ezer km). Ez azonban még csak a kezdet volt.  A következő, 1951. évben transzkontinentális biciklitúrára indult Alberto Granados-szal. Útvonaluk: Csile, Peru , Bolivia, Venezuela, Buenos Aires. (Erről szól az ’Egy motoros naplója” c. film.) Különösen mély és tartós hatást gyakorolt rá Hugo Pesce, a “perui Albert Schweitzer”.

Hazatérve, Ernesto letette a még hátralevő 13 (!) vizsgát, és 1953-.ban megkapta az orvosi diplomát. Azután újabb körútra indult, ezúttal Carlos Ferrer-rel: Bolivia, Peru, Panama, Guatemala. 

Guatemalában ismerkedett meg a közgazdász hallgató Hilda Gadeával. Ez az indián lány lett az első felesége. Jobboldali katonai államcsíny ujtán menekülniük kellett Guatemalából. Mexikóvárosban  települtek le. Ernesto orvosi állást talált a Városi Kórházban.

Döntő esemény volt Ernesto életében a találkozása Fidel Castroval és az ő kubai “moncadistáival”, akik éppen amnesztiával szabadultak 1954-ben.

3.  Hároméves hadjárat  Mexikóvárostól Havannáig

Che nyomban barátságot kötött Fidel Castroval: ugyanis nagyon különböző, de egymást tökéletesen kiegészítő egyéniségek voltak.

Guevara 1955 nyarán feleségül vette Hilda Gadeát. Résztvett Castro csoportjának katonai kikép-zésében. Mikor a mexikói rendőrség beavatkozott, ő volt az egyetlen, aki kommunistának vallotta magát. Pedig ez akkor még inkább csak kihivó viselkedés, hetvenkedés  volt, semmint igazság.

Amikor 1956 decemberében a Granma nevű bérelt hajócska kifutott a mexikói Tuxpán kikötőjéből, Guevara volt a 82 főnyi csapat orvosa.  Szívósan résztvett a Sierra Maestra hegységben vívott, híressé vált gerilla-háborúban. Egy félév elteltével 1957 júliusában Castro kinevezte a Negyedik Hadoszlop parancsnokává.  Rövidesen a Felkelő Hadsereg  törzskarának főnöke lett. Legnagyobb katonai sikere Santa Clara város elfoglalása volt. (Ebben szerepet játszott  az ottani egyetem földrajzprofesszorának, Carlos Núnez Jiméneznek a segítsége, aki századosként szolgált Che alatt, és késõbb a kubai Tudományos Akadémia elnöke lett.)

A legyőzött diktátor, Fulgencio Batista  elmenekülése után 1959 január 7-én Che Fidel Castro mellett ült a tankban, amikor diadalmasan bevonultak a fővárosba, La Habanába. Így tehát úgy jelent meg a világ televiziós képernyőin, mint a győzedelmes forradalom egyik fő hőse.

4.   A   Forradalmi Kormányban (1959-1963)

Che Guevara, mint a La Cabaña erőd parancsnoka, megszervezte a hadbírósági eljárásokat,  és intézkedett a többszáz (más forrás szerint kétezer) halálos ítélet végrehajtásáról. A hadsereg “káderei” számára Katonai-kulturális Akadémiát létesített és könyvet írt a gerilla.-háborúról. (Koncepciójának hibái végül az életébe kerültek.) Körutazást tett 11 országban. Népi miliciát szervezett, amelynek a jel-szava “Victoria o muerte”, „Haza vagy halál” volt.

Katonai tisztségein kívül Guevara Kuba Nemzeti Bankjának elnöke volt, és az új  Nemzeti Földreform Intézet (INRA) ipari osztályának vezetője. Bevezette a munkakötelezettséget, munatábort létesített, és létrehozta a Népboltok hálózatát. Jellemző, hogy ő maga is résztvett a saját maga által elrendelt felső matematikai és közgazdaságtani továbbképző tanfolyamokon.

Elvált Hildától (akitől már lánya volt, Hildita), és feleségül vette harcostársát, titkárnőjét és szerető-jét, a szőke és fehérbőrű Aleida Marchot. Négy gyermekük született (Aleida, Kamilo, Celia és Ernesto).

Che voltaképpen  puritán életmódot folytatott. Szivarozott ugyan (asztmája ellenére), de nem ivott, nem énekelt, nem táncolt. Két szeretőjéről tudunk; egyikük, Lucica Rosa Pérez, fiút is szült neki, Omárt. A másik, Tanja Bunke, a keletnémet Stasi (Staatssicherheit, Állam-biztonság) ügynöke volt.

1960-ban Che nem túl sikeres körutat  tett az európai szocialista országokban. (Budapesten egy napot töltött.) Utána Kínába utazott. Hazatérve Kubába,   arra kérte Castrot, mentse fel a Nemeti Bank elnöki tiszte alól… Castro beleegyezett, viszont iparügyi miniszterré nevezte ki Guevarát.  (Igy történt, hogy  Che lett a főnöke a Kubában dolgozó külföldi geológusoknak , köztük magyaroknak is.) Felismerve az orosz nyelv fontosságát, Che elkezdett oroszul tanulni.

1961 áprilisában a CIA  légitámadásokat szervezett Havanna ellen; ezeket a Playa Girónnál végrehaj-tott partraszállási kisérlet követte. (Nálunk Disznó-öböl néven vált ismertté) Ez kudarccal végződött, egyrészt a szovjet fegyverek tűzereje, másrészt a  helyi lakosság részvétlensége miatt. Ennek az lett a következménye, hogy Kuba az egypárt-rendszerű  szocialista útra tért.

1961 augusztusában került sor a Latinamerikai országok konferenciájára Punta del Este-n (Uruguay). Ezt az Egyesült Államok hívta össze. Che Guevara vezette a kubai delegációt, és lélektani győzelmet aratott: felülmaradt a vitában, és rá se hederített  a közben rá leadott lövésekre.

1962-ben a szovjetek nagyhatótávolságú rakétákat és 42.000 elit katonát telepítettek Kubába. Igy jött létre a “kubai krízis”, N.Sz. Hruscsov és J.. Kennedy “idegpárbaja”, amelynek során 1962 októberében a világ az atomháború szélére sodródott. Ez a helyzet  az oroszok meghát-rálásával ért véget, és az Egyesült Államok kubai blokádja, embargója követte.

A népgazdaság kudarcai és a szovjet vezetés növekvő ingerültsége miatt Castro “ejtette” Guevara utopista szocializmusát. Ez valójában – tudatosan, vagy tudattalanul – az “inka komunizmuson” és még inkább a délamerikai jezsuita redukciók rendszerén alapult. Guevara nagy súlyt helyezett az “új ember” megteremtésére, nevelésére. Montevideóban fontos cikket jelentetett meg: “A szocializmus és az új ember Kubában.”

Che új feladatot kapott. Intenzív tevékenységet fejtett ki a nemzetközi diplomácia terén. Jóllehet Kuba ezt hivatalosan tagadta, valójában a forradalom exportálása volt a cél.

1963-ban Che felszólalt az Egyesült Nemzetek Szervezetében, és öt afrikai országot keresett fel. 1964-ben az újabb körútjának állomásai Peking, Genf, Párizs, Algir, Moszkva, New York és Bamako vol-tak.  1965-ben ismét öt afrikai országot látogatott meg, valamint Párizst. Algirban szenzációs, botrányt kiváltó beszédet tartott, francia nyelven, amelyben élesen bírálta a szocialista országokat. Ezt követően minden tisztségéről lemondott, és 1965 április 1-én Ramón Benitez álnéven elhagyta Kubát.

Castro végleges “szovjetizálódása”, Kuba szovjet mintára megszervezett Kommunista Pártjának hivatalos megalakulása már Guevara távollétében történt meg. 1965 október 3-án Castro nyilvánosan felolvasta Che búcsúlevelét, amelyet egyébként csak Guevara halála után kellett volna nyilvánosságra hozni. Guevara maga is hallgatta a rádióadást, és “élve eltemetettnek” érezte magát.

5.   Győzelem vagy halál!

Guevara győzelemre akarta vezetni   a kongói „Simba” (Oroszlán) forradalmi mozgalmat, amelynek  Laurent-Désiré Kabila volt  a vezére. Tanzánia fővárosába, Dar es Szalamba, „a Béke hajlékába”  repült, és csapatával 1.600 km-t (!) menetelt Kongóig. Ez az elképesztő teljesítmény azonban hiába-valónak bizonyult. Az együttműködés azonban nem sikerült, Che és a feketék nem értették meg egy-mást. A katonai akciók kudarcba fulladtak. Végül Guevara kénytelen volt a Tanganyika-tavon ke-resztül visszamenekülni  Dar es Salam-ba. 

Onnan Prágába repült.  Egy félévet töltött ott és az NDK-ban.. Azután titokban visszatért Kubába, és résztvett annak az elit-csapatnak a kiválasztásában és kiképzésében, amelynek  az volt a feladata, hogy Boliviában harcoljon “egész Latin-Amerika felszabadításáért.”

Ennek az újabb hadjáratnak kezdettől fogva az volt a baja, hogy  nem támogatta sem a Boliviai Kommunista Párt, sem a helyi lakosság.  Az 52 fős  “Boliviai Nemzeti Felszabaditó Hadsereg” kapcsolatai a külvilággal fokozatosan megszakadtak, és elfogytak a  készleteik, még a Che számára életfontosságú gyógyszerek is. A “forradalmi felszabadító háború” 1967 májusában már egyoldalú embervadászattá fajult a Vallegrande – Nancashuazu övezetben. Az ellenség szinte valószinűtlenül nagy túlerőben volt: egy  ranger ezred (vagyis 650, a trópusi őserdőben való harcra kiképzett katona), helikopterek, és további segédcsapatok: összesen  több mint 2.000 ember. Che fejére 4.200 dollár vérdíj volt kitűzve.

1967 október 8-án Gary Prado Salmón százados La Higuera (A Fügefa) faluból táviratot küldött feljebbvalóinak: “Aput elkaptuk.” A válasz egyértelmű volt: “Nada de prisoneros. Nem kellenek foglyok.”

A sebesült Che Guevarát agyonlőtték, ügyelve arra, hogy az arca meg ne sérüljön, és tetemét a Szent Márton templomban közszemlére tették a parasztoknak. Levágott balkezét “biztos azonosítás céljából” elküldték a CIA központjába, Langleybe. A holttestnek, hat további tetemmel együtt, nyoma veszett, miután megmutatták azokat az újságiróknak a vallegrande-i repülőtéren.

A világ kommunista pártjai közül csak az olasz tekintette Guevarát mártirnak. Kuba pedig 30 napig gyászolta.

6.   Győzelem a halál után? 

Már a halála utáni évben, 1968 májusában Che Guevara volt a lázadó párizsi diákság bálványainak egyike. Ezt több újabb bálványimádási hullám követte. 

1997-ben a villagrandei repülőtér bővítése során megtalálták Guevara földi maradványait és Kubába szállították, ahol Santa Clara-ban már állt a mauzóleuma.

Halálának helyén az őslakos indiánok kezdeményeztek Che Guevara kultuszt.. A templomot átke-resztelték Szent Ernesto-ra (!),  népiesen Sen Chi (!), és zarándokolni kezdtek oda. A Ruta (Zarándok-út) ma már társas turistautazások  rendszeres programpontja.

Arcképe  manapság is sokféle emléktárgyon, pólón stb. látható—Che-ből áru lett!

 Másrészről viszont legendává lett. Ezt jól kifejezi a róla szóló dal, „Hasta Siempre, comandante Che Guevara” (Mindörökre, Che Guevara parancsnok):

                                             „--- és  itt  maradt a világra, 
                                              figyelve fegyvered szavára, 
                                              a  harc,  mely  utadat  járja,
                                              Comandante  Che Guevara.”

Talán a legváratlanabb vélemény az, amit II. János Pál pápa nyilvánított ki 1998-ban, amikor – saját kérésére – felkereste Santa Clarában  Che Guevara mauzóleumát.

“Guevara egész életében azt kereste, hogyan segíthetne a nincsteleneken. Isten fog ítéletet mondani fölötte… és én meg vagyok győződve arról, hogy a szegényeket akarta szolgálni.”

----------------------------------------------------------------------------------------------------------------