Author: Ron

-------------------------------------------------------------------------------------------------
Ciszterci Öregdiákok - Klubdélután - 2010. április 11.
-------------------------------------------------------------------------------------------------

Dudich Endre
Az Iszlám érdemei és korlátai
Bevezetés
A VI. - VII. században a bizánci császárság és a szasszanida perzsa királyság küzdött egymással a Közel-kelet uralmáért, tűzzel-vassal, gazdasági és ideológiai eszközökkel egyaránt. A határvidékekre szorultak azok a keresztény gyülekezetek, amelyek sem az ortodoxiának, az “igaz tannak”, sem pedig a zoroasztrizmusnak nem feleltek meg. Ilyenek voltak a monofiziták és a nesztoriánusok.
Az előbbiek szerint Krisztusnak csak egy természete (hüposztászisza, szubsztanciája) van, mégpedig az isteni: Krisztus nem valóságos ember, “csak” valóságos isten, a második isteni személy.
Az utóbbiak szerint viszont Krisztus két természet és két személy.
A kereszténység ebben a két “eretnek” formájában terjedt el a két birodalom közötti “harmadik világban”, a tágabb értelemben vett Arábiában. A nomád arab törzsek hol az egyik, hol a másik birodalom szolgálatába szegődtek, kiélve harci és zsákmá-nyolási kedvüket. (Rajtaütéseikből ered a razzia szó.) 
Az Arábiai-félsziget déli csücskén az erős, ütköző-állam szerepet betöltő Jemen királyai is (nesztoriánus) keresztények voltak. Tömjénnel és fűszerrel kereskedtek. Emellett szaporodtak és gazdaságilag erősödtek Arábiában a zsidó közösségek is. 
Arábia lakosságának nagyrésze azonban természetvallású (animista) volt.
A babiloni Il, a héber Él “isten” szónak az arabban az Iláh felelt meg.(Báb-ili: Isten kapuja; Élí, Élí: Istenem, Istenem...) Iláh voltaképpen Hold-istennő volt. Mellette még három istennő érdemel emlitést: Al-lát a Nap, Al-Uzzá (“a hatalmas”), a hajnalcsillag (Vénusz), és Manát, a szerencse (Fortuna) istennője, akiket Al-iláh lá-nyainak tekintettek. Őket tisztelték Mekkában is, ahol a Ka'aba nevű kocka-alakú épületben nagy becsben tartottak egy sötétszinű, az "égből hullott", 30 x 40 cm nagyságú követ.
A Ka'aba kőhöz messze földről zarándokoltak a szent hónapban, amikor kötelező volt a fegyvernyugvás. Ez jelentette Mekka felvirágzásának és jólétének biztos alapját. (Az a hiedelem, hogy a Ka'aba Ábrahám és fia Ismaél ősi szentélye lett volna, már Mohamed nevéhez fűződik.)
A nomád arab törzsek között a kereskedelem igen fontos szerepet játszott. A ka-ravánok az Egyiptom - Jemen - Sziria háromszögben közlekedtek. Erre vezetett a “tömjénút,” az India felől tengeren érkező fűszerek útjának szárazföldi folytatása. Ez jelentőségében fölért a híresebb, a kínai Csang-an- ból ( a mai Xian-ból) Közép-ázsián át egyrészt Bizáncba, másrészt Indiába és vezető Selyemúttal.

1.	Kereskedőből Isten küldötte: Mohamed

Abdul-Kászim Muhammad Abd Alláh Kr. u. 570 körül Mekkában született, a qarais törzsben, egy jónevű, de korántsem gazdag család fiaként. Apja, Abd Alláh, nem érte meg fia születését. Rövidesen az anya is meghalt, és a gyermeket némi bonyodalmak után a patriarkális szokásoknak megfelelően apai nagybátyja, Abu Talib nevelte.
Huszonötéves korában egy gazdag özvegy üzletasszony, Khadidzsa szolgálatába lépett. Hamarosan karavánvezető lett, és egész Damaszkuszig eljutott. A főnökasz-szonyra olyan jó benyomást tett, hogy az a magánál 15 évvel fiatalabb férfit férjéül fogadta. (Hat gyermeket szült neki.) Utazásai során Mohamednek bőven volt alkalma zsidókkal és keresztényekkel megismerkedni. (A hagyomány egy rabbit és egy szerzetest is említ.)
Már 40 éves, amikor „kinyilatkoztatást” kap Isten szellemétől (akit a későbbi moszlim hagyomány azonostott Gábriel főangyallal.) Mohamed eleinte tiltakozik és szabódik, mint a legtöbb zsidó próféta is tette, végül azonban megadja magát sorsának. Így lett próféta (nabi), az Isten szavának közvetítője, és Isten küldötte (raszul). Az utóbbi szó pontosan a görög aposztolosz-nak felel meg.

Isten üzenetének lényege a legszigorúbb egyistenhit megkövetelése:
Egy, egyetlen, és egyedülvaló az Isten (Alláh)- aki "nem nemzetik és nem is nemz" (értsd: semmiféle “Istena-anya” és “Isten fia” nincsen) aki irgalmas és könyörületes azokhoz, akik meghódolnak neki (ez a meghódolás az Iszlám), és utasítása szerint alakítják életüket. De igazságos bíró is, aki a hitetleneket a pokol tüzére veti, míg az igazhívőket a paradicsom gyönyöreivel jutalmazza, mindörökké.

Mekka qurais törzsbeli gazdag kereskedői, hatalmukat és a mekkai bálványokhoz való zarándoklásból származó jövedelmüket féltve, igen kedvetlenül fogadták a ké-retlen próféta igehirdetését. A nézeteltérés fegyveres összetűzéssé fajult. Mohamed okosabbnak látta, ha tapintatosan távozik Mekkából. Ezt a cselekedetét szokták “Mohamed futásának” nevezni. Valójában nem volt ez fejvesztett menekülés, hanem jól előkészített kivándorlás, a “hidzsra”, Kr. u. 622-ben.
Később ezt a dátumot tették meg a moszlim időszámítás kezdő évének. Egyébként Hold-évet használnak, amely 11 nappal rövidebb a kereszténység által elfogadott napévnél. Ezért pl. a bőjt-hónap, a Ramadán, 36 év alatt végigvándorol az egész esztendőn.Az újév napja - Muharram hónap 1. napja szintén. A Hidzsra utáni 1431. év Kr. u. 2009. december 18-án kezdődött és 2010. december 6-ig tart. A Ramadán idén augusztus 10 – szeptember 9. között lesz.
 A “Hold” szerepe az Iszlámban is megmaradt, a félhold egyenesen a jelképévé vált. Így a három kinyilatkoztatásra hivatkozó vallás közül a judaizmus csillagvallás maradt (Dávid hatágú csillaga), a kereszténység csillagvallásból Nap-vallássá vált (a betlehemi csillagtól a téli napforduló, a Legyőzetlen Nap (Sol Invictus) ünnepéig, a Jézus születését ünneplő karácsonyig), az Iszlám pedig holdvallás.
Mohamed a kinyilatkoztatásokat egyfajta eksztázisban, azaz transzban élte meg, amely élesen különbözött hétköznapi, üzletemberi magatartásától.
Szigorú egyistenhitével Mohamed a zsidóság kedvében akart járni. Gazdaságilag is rendkívül előnyös lett volna megnyerni a környék - a Hidzsáz - gazdag és befolyásos zsidó közösségeit. Tanításában Mohamed gazdagon merített a héber Biblia hagyo-mányaiból, sőt elvétve még a Talmudból is. Eredetileg azt tanította, hogy imádko-zásnál Jeruzsálem felé kell fordulni.
A zsidók azonban nem tartottak igényt újabb magacsinálta prófétára. Mohamedre annál kevésbé, mert ő Jézust is prófétának, sőt a Messiásnak tekintette, ami számukra tökéletesen elfogadhatatlan volt. Elkövették azt a könnyelműséget, hogy nem csak elutasították, hanem ki is nevették Mohamedet.
Ezért később igen drágán kellett megfizetniük. (És korántsem csak azzal, hogy később az imádkozó moszlimok Jeruzsálem helyett Mekka felé fordultak arccal (2. szúra, 144. vers.)
2.	Az öröktől fogva létező Könyv, amelyet szellem diktált: A Korán

A “világos arab nyelvű” Korán neve feltehetően szír eredetű, és “kinyilatkoztatás”-nak értelmezik. 114 fejezetből, szurából áll. Jelenlegi elrendezésük lényegében terje-delem szerinti: elől állnak a hosszúak ( kivéve a legelsőt), majd a mind rövidebbek. A teljes terjedelem több, mint 6200 vers. A Korán műfaja ritmusos-rimes próza, sok nyomatékosító és az emlékezetbe vésést megkönnyítő ismétléssel.

Az első fejezet az Iszlámban azt a szerepet tölti be, mint az Úr imája, a Miatyánk, a kereszténységben: hitvallás és dicsőités egyszerre.

A Korán első szúrája (1): “A megnyitó”

(1)	Biszmillahi irrahmani irrahími Ilhamdu illahi rabbi il alamija
(2)	Arrahmani arrahími
(3)	Maliki jawmi addíji
(4)	Ijjáka nahbudu wa ijjáka naszta inu
(5)	Ahdiná assziráta almusztaqíma
(6)	Sziráta addina an amta alajhim
(7)	Gajri ilmagszúbi wa al asszálina

(1)	Isten, a könyörületes és irgalmas nevében.
Dicsőség Istennek, a teremtmények urának,
(2)	a könyörületesnek és az irgalmasnak,
(3)	aki az Ítélet Napját uralja.
(4)	Néked szolgálunk, és hozzád fordulunk segitségért.
(5)	Vezess minket az egyenes úton,
(6)	azoknak az útján, akik iránt kegyes voltál,
(7)	s ne azokén, akiket haragod sújt, s ne a tévelygőkén.

A szúrák eredeti sorrendje az ellentmondó versek miatt lenne fontos, mivel ellent-mondás esetén a későbbi kijelentés érvényteleníti a korábbit (2. szúra, 16. vers.) 
A baj csak az, hogy a fejezetek időrendjében sok a bizonytalanság, legalábbis a korai (mekkai) és a késői (medinai) szúrák csoportján belül. (Ráadásul egyes szúráknak vannak “mekkai” és “medinai” részei is.)
Növeli a nehézséget, hogy a Koránt csak a próféta [béke legyen vele] halála után írták le (Zaid nevű, rabszolgából lett fogadott fia - titkára és mások). Megnehezíti az olvasó dolgát, hogy a teljesen esetleges elrendezés miatt sem téma szerinti logika, sem időrend nem ismerhető fel benne.
Tematikus íve a világ teremtésétől a végítéletig terjed. Istenen és az embereken kívül az angyalokkal és a dzsinnekkel (levegőből és tűzből álló teremtményekkel) is foglalkozik. Szól az ember teremtéséről, bűnbeeséséről, Isten viz és tűz általi büntetéséről, a különböző népekhez küldött prófétákról, az Istennek való feltétlen meghódolásról, mint az egyetlen igaz útról, a feltámadásról, az igazak megjutalmazásáról és a hitetlenek, bűnösök megbüntetéséről (paradicsom és pokol, a végítéletet követően.) Ezenkivül konkrét eseményekkel foglalkozik, Isten nagyságát és irgalmát dicsőíti, a természetben Isten jeleit láttatja, valamint életmódi parancsokat és utasításokat ad.
A teljesség legcsekélyebb igénye nélküli idézetfelsorolás következik:
•	A Koránnak Isten a szerzője, kezdettől fogva meg van irva. A régi irások (a Tóra és az Evangélium, vagyis pontosabban az Ó- és Ujszövetség) meg-erősítésére szent szellem hozta le, részletekben, és mondta el a prófétának, hogy adja tovább, világos arab nyelven: 10, 12, 166, 17, 26, 32, 41, 43.
•	Egyes versek érvénytelenítenek korábbi, nekik ellentmondóakat: 2 (16)
•	Minden dolog végső célja Istennél van: 53
•	Istenben nincs háromság: 5
•	Istennek nincs gyermeke: 6
•	Isten teremtette a hét eget és a hét földet: 65, mégpedig hat nap alatt. 80
•	Isten teremtésében nincs változás: 30
•	Az ember teremtése agyagból, vérrögből és spermából: 22, 23, 55, 76, 96
•	Mekka Ábrahám ősi szentélye, aki az első moszlim volt: 3
•	Mária megőrizte szűzességét, és Isten szent szelleme révén foganta Jézust: 66
•	Mária nem “istenanya” vagy “anyaisten”: 5
•	Jézus, Mária fia, a Messiás, a legnagyobb próféta, de nem Isten fia, és nem feszítették keresztre
•	A bűnösök és hitetlenek a pokolban fognak égni, az igazhívők viszont, akik elnyerik Isten irgalmát, a paradicsomba jutnak, ahol pálmafák alatt, csobogó patak partján, tarka szőnyegeken és puha párnákon hevernek, csinos ifjak és dagadó keblű szűzek (hurik) szolgálják ki őket, és kupájukból soha sem fogy ki a mósusszal illatositott bor: 4, 7, 9, 11, 22, 38, 47, 55, 56, 57, 76, 78, 83, 85, 98 (Összesen 15 alkalommal!)
•	
Tegyetek jót szüleitekkel, és ne öljétek meg gyermekeiteket a szegénységtől való félelemből: 17
•	Napjában háromszor kell imádkozni, pénteken pedig gyülekezetben 62
•	Az ima előtt meg kell tisztálkodni, ha víz nincs, akkor homokkal: 60
•	A moszlim öt kötelessége a Korán olvasása, az ima, a bőjt, az alamizsna-adás (szegényadó), és a zarándoklat (hadzs): 2, 107
•	Tilos a sertéshús stb. és a bor: 5, 6
•	A házasságig tartózkodni kell a nemi élettől: 24
•	Legfeljebb négy felesége lehet az igazhitű férfinak: 3 (Mohamed, béke legyen vele, önmagának kilenc feleséget engedélyezett, és három ágyast.)
•	Az asszonyok fedjék el keblüket: 24 (nem az arcukat: Arról a Koránban nem esik szó!)
•	Ne barátkozzatok zsidókkal és keresztényekkel: 5, se hitetlenekkel: 60
•	Kerüljétek a hitvitákat és a szektáskodást: 6, 22
•	Harcoljatok a hitetlenek ellen: 4, 8, 9, 22, akik a Sátán cimborái, és öljétek őket:
•	2  Ez a dzsihád, a szent háború, és harcosai mudzsaheddinek.
•	A zsidók és keresztények ellen csak addig harcoljatok, amíg nem hajlandók adót fizetni: 9

Az Ószövetség négyszeres túlsúlyban van az Újszövetséggel szemben. Az utóbbi egyébként is Jézus (és Mária) történetére szorítkozik. A többi újszövetségi irás (az apostolok levelei, sőt a Jelenések Könyve is) említés nélkül maradnak.

Ószövetség: 18 személy - 96 alkalommal
Újszövetség: 5 személy - 20 alkalommal

A Korán Jézusról
Nyilvánvaló bizonyítékokat adtunk Jézusnak, Mária fiának (Iszá ben Marjam) és megerősítettük őt a szent lélekkel. 2, 87 és 253
(A zsidók) azt mondták: “megöltük Jézust, a Messiást, Mária fiát, Isten küldöttét” - holott valójában nem ölték meg őt és nem feszítették keresztre, hanem valaki más tétetett nekik Jézushoz hasonlóvá... 4, 157
A Messiás, Mária fia csupán egy küldött. 5, 75. 19, 29 - 34
(Mária) .... érintetlenül megőrizte szűzességét, és belé leheltünk lelkünkből. És csodás jellé tettük őt és fiát a teremtményeknek. 21, 91
És csodás jellé tettük Mária fiát és az anyját. 23, 50

   * * *
Egyetlen szúra (a 9.) kivételével minden fejezet e szavakkal kezdődik: “A könyörületes és irgalmas Isten nevében”.
Ennek olyan szerepe van, mint a katolikus és az ortodox keresztényeknél a keresztvetésnek.

A Korán legszebb részei az egyetlen, hatalmas és igaz Istent dicsőítő versek.
“És ha valahány fa csak van a földön, mind írótoll lenne, a hét tenger pedig tinta, Isten szavát nem meritené ki. Isten hatalmas és bölcs.” (31,27)

Ami a Koránban nem található, az a szeretetről szóló tanítás. Erkölcsi szempontból ez a döntő különbség az iszlám és a kereszténység között. 
(Csak az 5. szúra említi kétszer, hogy: “Isten szereti az igaz úton járókat.”)
Természetesen a Korán “végleges” kialakulása sokáig (mintegy két évszázadig) tartott. Értelmezésére külön nagyon gazdag irodalom jött létre (tárif), amely funkciójában a zsidó Talmudnak és a keresztény exegéziseknek (bibliamagyarázatoknak) felel meg.
3.	A szokás (szunna) és a hagyomány (hádith)

Amint a kereszténység nem értelmezhető csupán a Biblia alapján, hanem csak az apostoli stb. hagyomány (traditio apostolica) tekintetbevételével, az iszlám mint vallás, világnézet és életforma sem korlátozható a Koránra és annak magyarázatára.
•	A szunna (szokás), voltaképpen a Próféta (béke legyen vele) eszményített életmódja, amely mintaképül szolgál a hívők számára.
•	A hádith (hagyomány) olyan tanításokat és életmódi utasitásokat tartalmaz, amelyek (több-kevesebb biztonsággal) visszavezethetők Mohamed (béke legyen vele) társainak és követőinek gyakorlatára.
A döntő kritérium itt a visszavezetés (isnád) láncolata (A-tól hallottam, akinek B mondta, hogy C így szólt...) Alapelv, hogy az fogadható el, amiben az irástudók (ulamá) teljes egyetértésre (idzsmá) jutottak.
Ez vált alapjává az iszlám jogalkotásnak, a szent törvénykönyvnek (sári’a), amelynek alapján a jogtanácsadó (mufti) iránymutatást ad az embereknek.

Például a hagyomány része a napi öt (nem három) ima, valamint a nők lefátyolozá-sának kötelezettsége. Ugyancsak a hagyomány számol be arról, hogy Mohamedet (béke legyen vele) egy éjszaka Jeruzsálembe repítették az angyalok, ott a zsidó templom maradványainak teraszáról Buraq nevű lován a mennybe szállt, és vé-gigjárta mind a hét eget. (E helyen most az aranyozott kupolájú Omár- vagy Szikla-szentély áll. A felsőkréta mészkősziklán látható is Buraq patájának lenyomata…)
Az írásmagyarázat és a hagyományértelmezés az iszlám történetében éppúgy sok nehézséggel, nézeteltéréssel és szakadással járt, mint a kereszténységben.

4. Allah birodalma és helytartói, a kalifák

Mohamed (béke legyen vele) halála után természetesen fölmerült az utódlás kérdése.
Abu Bakrt, a Próféta hűséges barátját és harcostársát választották meg kalifának, azaz helytartónak. (“A kalifa Isten árnyéka a földön.”) Ő gyorsan és könyörtelenül felszámolta vagy meghódoltatta az ellenzéket. És kezdetét vette az arab hódítás. Néhány éven belül elfoglalták a bizánciaktól Szíriát és a szasszanida perzsáktól Irakot. Igy került kezükbe és lett a kalifa székhelye Damaszkusz (636-ban), majd Bagdad. További tíz éven belül meghódították Egyiptomot, Libiát, és Tunéziát. (Az utóbbit már a kartágói vandáloktól.)

A második kalifa, Omár, úgy rendelkezett, hogy minden hódítás az egész moszlim közösség tulajdona. A zsidók és keresztények megtarthatták vallásukat, de kemény különadót kellett fizetniük. Ez az eljárás, valamint a bizánci és perzsa uralomhoz ké-pest viszonylag kiméletes közigazgatás, a lakosság tömeges átállását, majd meg-térését (moszlimmá válását) eredményezte.

Omár, majd a harmadik kalifa, Uthman meggyilkolása után Ali, a próféta veje, lett a negyedik (és “utolsó jogszerű”) kalifa. Azonban szembeszállt vele Muawija, Sziria kormányzója, és Ali meggyilkolása után (661-ben) ő lett az Omajjád dinasztia első uralkodója. (Jellemző, hogy mind a négy kalifa erőszakos halált halt.)
A szunna hűséges híveivel, a szunnitákkal szemben alkották a siita ellenzéket, létre-hozva politikai alapon a később vallásivá vált nagy szakadást, amely mind a mai napig kettéosztja az Iszlám világot. (Emlékezzünk az Irak és Irán közötti háborúra.)
Abu Abbasz vezetésével 750-ben a siíták legyőzték az omajjádok seregét. Kezdetét vette az Abbaszida dinasztia uralma, amelynek már Bagdad volt a székhelye.
A nyugatra menekült Omajjád utódok 756-ban létrehozták az Ibériai félszigeten a kordobai kalifátust. Egyiptom és a “maghreb” (a Nyugat) pedig a Fatimidák alatt önállósodott. Ők építették és tették székvárosukká El-Qahirát, Kairót, "a győzedelmest".
Az arab hivatalos nyelvű és iszlám vallású, bár három kalifátusból álló birodalom Mohamed (béke legyen vele) halála után másfél évszázaddal Kina határától és Perzsiától a Pireneusokig terjedt. Ez volt az első hullám. A második Magyarország-től Indonéziáig ért, és csak a 20. század elején kényszerült visszavonulásra. A harmadik hullám pedig folyamatban van. (Jelenleg a moszlimok mintegy 80 %-a szunnita.)
5.	Szekták és bölcsek, fakirok és dervisek
Megkezdődött különböző irányzatok kialakulása. Ezek spektruma az értelem fényénél vizsgálódó tudósoktól a vallási fanatikusokon át a misztikus istenélményre áhítozó “szerzetesekig” terjedt.

1.	Kharidzsiták.
2.	Mudzsiíták
3.	Siíták

A már említett Ali kisebbik fia, Husszein, fellázadt Muawija ellen, de legyőzték és lefejezték. Hivei vértanunak tekintik. Alinak egy másik fiáról, Muhammad-al-Hana-fijáról pedig azt tartják, hogy visszatér majd, mint “megváltó” (Mahdi). A siíták sze-rint a közösség teljes egyetértése helyett az Imám véleménye mindenek fölött való. Az Imám Isten szószólója, aki csalhatatlan, nincs árnyéka (!) és sérthetetlen.
A szunniták szerint nem valamiféle imámok, hanem maguk a próféták bűntelenek és tévedhetetlenek, legfőképpen maga Mohamed (béke legyen vele). Ez azonban Isten különös kegyelme, nem pedig veleszületett adottság, mint a siíták szerint az imám esetében.
A siítákon belül sajátos csoport az izmailiták. Ezek erős neoplatonista hatást mu-tatnak. Szerintük Mohamed (béke legyen vele) nem “a próféták pecsétje.” A Korán tanításából sok mindent csak jelképnek tekintenek.Libanonban a drúzok között jött létre az izmailiták legsajátságosabb közössége, a hashashinok, a Hegy Öregjének (Sejk-al-Dzsabali) uralma alatt. Nevük a bőségesen használt hasis szóból ered, és az angol és francia nyelvben is “orgyilkos” értelemben használt asszaszin szó szár-mazott belőle.

4.	Mu’taziliták
5.	Ashariták
6.	Ikhwan-al-Szafa (“A Tisztaság Testvérei”)
7.	A szufizmus
Az értelem és az akarat mellett az érzelemvilág, a szeretet-igény is követelte jogait. Az iszlámnak is születtek lánglelkű misztikusai, akik Istennel való teljes egyesülésre törekedtek, s ehhez igen különböző módszereket hívtak segítségül. Durva gyapjú köntösükről kapták a szufi elnevezést, ez tehát pontosan a “csuhás”-nak felel meg.
Az Unio mystica (az Egység, arabul tawhid) elérésének eszköze a szeretet. "E világ dolgai - csupa akadály ezen az úton. Ezért:“Ne birtokolj semmit, és semmi se birtokoljon téged”, tanitotta Szumnún al-Mahbub sejk. Tehát alapfeltétel a teljes szegénység. (Fakír = szegény). A család is akadály, a házasság is: a logikus követ-kezmény a nőtlenség állapota. Ebből aztán szabályos szerzetesrendek alakultak ki, amelyek (legalábbis eleinte és elvileg) adományokból tartották fenn magukat. (Der-vis = koldus.) Ezekben előljárók, lelkivezetők (sejk, pir) irányitották a tanítványok lelki életét az isteni szeretetben való teljes feloldódás felé. (Ritmusos ima, kerengő tánc stb. segítségével.)

Az “Egység” természetesen a panteizmus veszélyét rejtette magában. Nagyon tanulságos az egyik legnagyobb moszlim misztikus, Al-Halladzs esete (858-921):

Elragadtatásában (eksztázis) így kiáltott fel: “Ana al-Haqq!” vagyis: “Én vagyok az Igaz!”

“Az Igaz”, az ortodox iszlámban egyedül az egy Isten. Ezért Al-Halladzsot istenkáromlásért perbefogták és halálra ítélték. A hóhérok párját ritkítóan alapos munkát végeztek: Al-Halladzsot megkorbácsolták, keresztre feszítették, lefejezték, felnégyelték, máglyán elégették és a hamvakat a szélbe szórták. Kivégzése előtt Al-Halladzs így imádkozott: “Bocsáss meg, Uram, ezen szolgáidnak, akik irántad való buzgalomból adnak halálra engem, és könyörülj rajtuk. Mert ha előttük is feltártad volna azt, amit előttem feltártál, nem tennék azt, amit tesznek.”
Az Istennel szeretetben való egyesülés olthatatlan vágya azonban mindent túlélt, az Iszlámban és azon kívül is.

5. A Bölcseség Hét Pillére
Röviden ismerkedjünk meg az Iszlám első hat századának hét különösen kiemelkedő tudósával.

1.	Abu Juszuf Jakob ibn Ishak al-Kindi (801-873) az “arab filozófia atyja.” Szilárd álláspontja volt, hogy hit és tudás között nem létezhet föloldhatatlan ellent-mondás . Követői mint “a második Mestert” emlegették (Arisztótelészt tekintve elsőnek).

2.	Abu Bakr Muhammad ibn Zakarija al-Razi, vagy Razes, (865-925) voltaképpen orvos volt, s mint ilyen, a legnagyobbak egyike. Összefoglalta a görög-római orvostudomány ismereteit és sok téren messze túlment azokon. A test mellett, sőt elsősorban a lélek gyógyításával is foglalkozott.

3.	Abu Naszr al-Farabi (870-950) Egy szufi közösség tagja volt.Test és lélek kettősségét vallotta, és az emberi lélek egyéni halhatatlanságát.
4.	Abu Ali Ibn Szina (Avicenna, 980-1037). Már fiatalon tudományos encik-lopédiát állított össze, később orvosi “Kánonja” vált évszázadokra híressé.

5.	Abu Hamid Muhammad ibn Muhammad al-Ghazzali (Algazel), (1059-1111) egyszemélyben volt kritikus szemű tudós és lángszivű misztikus, törvénymagyará-zó és filozófus. Legnagyobb hatást kiváltó, fő műve a Tahafat- al Filászafah, “A filozófusok összefüggéstelensége”. Ebben részletesen boncolja, ízekre szedi az őt megelőzö moszlim filozófusok szerinte egymásnak és az Iszlám tanításának ellentmondó nézeteit.

6.	Abu al-Walid Muhammad ibn Ahmad ibn Rushd (Averroes, 1126-1198) Következetesen Arisztótelész nézeteit képviselte, akinek műveihez igen alapos kommentárokat is írt. Alapvetően nem értett egyet al-Ghazzalival, és 1180-ban megírta ellen-könyvét: Taha-fat al-tahafat, “Az összefüggéstelenség össze-függéstelensége”, amelyben sorraveszi és cáfolja al-Ghazzali érveit. Ezzel ter-mészetesen vita-láncolatot indított el. (Bár Keleten egyszerűen figyelmen kívül hagyták.) Nyugaton különösen nagy hatása volt annak a nézetének, hogy a vallás képletes, jelképes formában tartalmaz igazságokat. Ezekben az egyszerű hívő hi-het szószerint, de a filozófusnak ki kell bontania belőlük a mélyebb értelmet. Ezt sokan úgy egyszerűsítették le , hogy lehet valami igaz a hit szemével, de téves az ész számára, és megfordítva. (A “kettős igazság” , latinul a "duplex veritas" -- téves -- elmélete.) Aquinói Szent Tamás számára Arisztotelész volt "a Filozófus", Averroész pedig "a Kommentátor".

7.	Naszr al-Din Tusi (1201-1274)
Sokoldalú perzsa tudós volt, elsősorban csillagász, és a filozófia terén elsősorban az etika érdekelte.Tusi nagy érdeme, hogy átmentette a moszlim tudományossá- got a Bagdad mongol megszállása (1258) okozta krízisen.
Hosszan lehetne beszélni az arab tudósok teljesítményeiről és érdemeiről az egyes tudományok (csillagászat, földrajz, matematika, fizika, kémia, növény- és állattan, orvostudomány) területén. A IX-XII. század folyamán az arab tudomá-nyosság minden tekintetben lényegesen magasabb szinten állt, mint a nyugat-európai. Idézzünk fel néhány közismert az arabból átvett szakkifejezést:  algebra, algoritmus, alifás, alkáli, alkaloida, kohol, almanach. (Az "al" a határozott névelő.)

Befejezés

Az Iszlám a keresztény Európa számára veszedelmes kihívás volt katonai, politikai, tudományos, filozófiai és vallási téren egyaránt. A katonai-politikai “ellencsapást” a kereszteshadjáratok jelentették. Itt azonban megállunk, és nem annyira befejezzük, mint inkább megszakítjuk áttekintésünket.

Időrendi áttekintés

Kr. e. 853 Az “arab” szó első említése: III. Salmanezer asszír király legyőzi Aháb, Izraél királya és az “arab Dzsundibu” szövetségét.

Kr. u. 105 A római légiók elfoglalják a nabateus királyság fővárosát, Petrát.

527-565 Jusztiniánosz uralma Bizáncban.Ismételt perzsa háborúk. A feloszlatott athéni Akadémia tanárai Perzsiába menekülnek és Gondishapurban települnek le.

563 Hárith arab vezér egyezkedni próbál Bizánccal.

570 Mohamed (Muhammad) születése a qarais törzsben.

572 A jemeni arab királyságot uralmuk alá vetik a perzsák.

595 Mohamed férjül megy főnökasszonyához, Khadidzsához.

605 Az ősi Kaaba szentély újjáépítése Mekkában.

610 Mohamed az első kinyilatkoztatást kapja Isten szellemétől.

613 Mohamed megkezdi tanainak hirdetését.

614 A perzsa seregek elfoglalják Jeruzsálemet.

622 Mohamed kivándorol Mekkából Jathrib-ba (amelyet később Medinat-al-nabijji-nek,
“a Próféta városának” neveznek el). Ez a “hidzsra”, a moszlim időszámítás kezdő éve.

630 Mohamed csapatai élén elfoglalja Mekkát.

632 Mohamed halála. (Béke vele.)

634 - 644 Omár ( Umar) a kalifa (a “helytartó”).

636 A bizánci seregek döntő vereséget szenvednek az arab csapatoktól. Szíria arab fennhatóság alá kerül.

640 Az arabok meghódítják Egyiptomot.

644 - 656 Uthman a második kalifa. Megkezdik a Korán hivatalos szerkesztését és az írásreformot.

Meggyilkolják Alit. (A nagy siita szakadás kezdete. Muawija az első Omajjád kalifa.

685 - 705 Abd-al-Malik a kalifa. Meggyorsul a birodalom arabosítása.

711 Tarik berber vezér seregével átkel Ibériába. Cordoba meghódítása a vizigótoktól Hispániában (Al-Andaluz).

721 - 815 Dzsabir élete.

750 Elűzik az Omajjádokat. Abul-Abbasz az új kalifa. Ez az Abbaszida uralom kezdete. A székhely Damaszkusz helyett Bagdad lesz.

756 - 788I. Abd-ar-Rahmán a kordobai kalifa.

786 – 809 Harun al Rasid a bagdadi kalifa. A “Bölcseség házában” folytatódik a fordítás, Juhanna ibn Maszawajh vezetésével. Jaha ibn Bitriq  fordítja Plátót és Arisztotelészt, Hunain Archimedészt, Apollónioszt és Galénoszt is. Készülnek fordítások szírből, perzsából, sőt még szanszkritból is.

801 – 873. Al-Kindi élete.

813 – 830 Al Ma'mún a bagdadi kalifa. Arabra fordíttatja a legkülönbözőbb régi görög tudományos iratokat. Az arabok elfoglalják Szicíliát és ellenőrzésük alatt tartják a földközitengeri hajózást.

865 – 925 Razes (Al Razi) élete.

870 – 950 Abu Naszr Al-Farabi élete.

949 Konsztantinosz bizánci császár egy görög kéziratot (Dioszkoridészt) küld ajándékba III. Abd-er-Rahmán kordobai kalifának. Az fordítót kér és kap hozzá. Ez a Nikolaosz nevű szerzetes kezdett el görögöt tanítani Kordobában.

986 - 1037 Avicenna (Abu Ali al-Huszain ibn Szina) élete.

1059 - 1111 Al-Ghazzáli élete.
1095-1099 Az első kereszteshadjárat. Jeruzsálem bevétele, Baldouin jeruzsálemi királysága.

1126 - 1198 Averroes (Ibn Rushd) élete.
1130 A normannok kiverik az arabokat Szicíliából.

1135 - 1204 Majmonidész zsidó orvos és filozófus élete.

1147-1149 A második kereszteshadjárat. Vereség Damaszkusznál.

1165 - 1240 Ibn Arabi élete

1187 Szalah-ed-din (Szaladdin) szultán elfoglalja Jeruzsálemet.

1189-1192 A harmadik kereszteshadjárat. Oroszlánszívű Richárd angol király beveszi Akkát (Akrát).

1201-1204 A negyedik kereszteshadjárat. Bizánc bevétele (!) Latin császárság.

1201 - 1274 Naszr al-Din Tuszi élete.
1217-1221 Az ötödik kereszteshadjárat. II. Endre magyar király Akkánál vereséget szenved.

1248-1254 A hatodik kereszteshadjárat. II. Frigyes német-római császár visszafoglalja Jeruzsálemet.

1244 Jeruzsálem az egyiptomi Fatimida kalifa uralma alá kerül.

1248-1254 A hetedik kereszteshadjárat: IX. (Szent) Lajos francia király Tuniszban.
1258 Húlágu, Dzsingisz kán unokája elfoglalja Bagdadot, és kivégzi a kalifát. Tuszi menti, ami menthető, sőt könyvtárat és csillagvizsgálót építtet a kánnal. Húlágút a török Bajbarsz győzi le, és megalapítja a Mameluk Szultánságot.

1270 A nyolcadik kereszteshadjárat. IX. Lajos Tunisz alatt meghal.

1291 A kilencedik (és utolsó) kereszteshadjárat Akránál kudarcba fullad.

-------------------------------------------------------------------------------------------------